Десислав Начков
Забранена любов

chitanka.info

Прости ми неочакваната пролет,

която ни живота разведри;

излъгах те, помислих си, че мога

да бъда твой без корист, но уви…

Сега си спомням лудото ни лято,

когато те за себе си открих;

изгубих те, а после непонятно

в сърцето си аз пак те преоткрих.

И някак си неволно — по момчешки

обикнах те със цялата душа.

Сега си спомням първата си грешка,

че не успях това да премълча.

Посрещна ме в съмнение и без вяра,

че чудото ще стане между нас,

а аз наивно някак си повтарях,

че ще съм твой до сетния си час.

Сега съм твой, но толкова далече

съдбата ни е тласнала преди,

че ние били сме разделени вече,

когато всеки другия откри.

И поривът на свежата ни пролет;

безсмислен, безнадежден, закъснял,

в сърцата наши ден след ден ще рони

за миналото упрек и печал.

Да те запазя не намерих сили;

на скрупули удавих се в калта;

не бях достоен мъж до теб — прости ми,

че не успях докрай да издържа!

След миг нас вече няма да ни има,

прегърнати под влюбена луна,

и спомените бавно ще изстинат,

покрити на забрава с пепелта.

Обичам те дори да няма смисъл

да казвам вече някога това.

Последното, което ще ти пиша

са тези мои искрени слова.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.